DIES IRAE
Extraviats i retrobats
El fracàs d'Holanda té a veure amb la pèrdua del seu model i l'èxit d'Albània, amb aprofitar la història
La taronja sense suc
DIMARTS 13.
Estem, doncs, davant d'una altra (auto)exclusió inexplicable d'Holanda en una gran cita? La meva resposta és que no. I matiso: si no es corregeix, no, perquè pot tenir explicació. El que ha donat glòria futbolística a Holanda ha estat el seu model futbolístic. I els seus futbolistes, és clar. La llista de grans noms és llarga. I potser ara s'ha escurçat, és cert. Però el que s'ha perdut segur és el rumb futbolístic. El concepte futbolístic de Van Marwijk (Sud-àfrica 2010) no té res a veure amb la tradició holandesa. El de Van Gaal (Brasil 2014) es podria considerar més ortodox si no fos perquè ja fa molt temps que és un estil personal, més basat en les ocurrències tàctiques que en el model tradicional. I tornar després a Hiddink només tenia sentit si se li donava temps. Amb Danny Blind sembla que es retornava a l'escola de l'Ajax, però la pressió de la classificació ha evidenciat un equip perdut tàcticament i sense enllaç entre la generació de Robben i Van Persie i la de Depay i Wijnaldum.
El problema d'Holanda segurament és en la diferència que hi ha en la interpretació dels dos subcampionats d'Alemanya 1974 i Argentina 1978 (també la continuïtat que suposava la de l'Eurocopa d'Alemanya 1988) i el subcampionat de Sud-àfrica 2010 i el ter lloc del Brasil 2014. Aquella Holanda va passar a la història del futbol i aquesta recent no és referent de res. Per tant, el motiu de l'absència d'Holanda en la pròxima Eurocopa només pot ser futbolístic.
La història d'Albània
DIMARTS 13.
Ha estat, precisament, endinsant-se en la seva història que ho ha aconseguit. Des que va accedir al càrrec de seleccionador el 2011, l'ara italoalbanès Gianni de Biasi va convèncer futbolistes fills d'emigrants de Kosova (república que es disputen Sèrbia i Albània) nascuts o criats a llocs com ara Suïssa i Alemanya i amb ells i un estil de joc de màxim aprofitament dels limitats recursos futbolístics ha aconseguit el miracle. En l'època del dictador Enver Hoxha, els futbolistes demanaven asil polític quan jugaven a l'estranger. Ara, amb la democràcia dirigida pel primer ministre Edi Rama, tornen els fills dels que van marxar. I, a sobre, guanyen. En el futbol, de vegades, hi juga la política. També per a bé.
Notícies
Dimecres,11 setembre 2024